Är det här plast? Det finns så mycket skräp.
Jag sa till nån om att de inte skulle lägga i plast, det ödslar min tid.
- Jag ska säga till dem. - Det här är tunga. Det är guld.
- Två ringar, möjligtvis en diamant. - Jaså? Det är bra.
Nej, vänta.
Här var nåt. De här duger åt oss.
- Bra. Det var nära. - Det var det, men det är okej.
- Okej, ett. - Ett.
- Två. Och...tre. Det var allt.
- Tre? Vi brukar få fyra när vi hämtar. - Nu får du tre.
Fortsätter du gnälla får du två! Nästa!
- Vi kommer! Vi är här. - Nästa!
Vi är från avdelning ett.
Ta inte på mig!
Okej.
Vi kommer inte att skada dig. Vill du ha din mat?
- Uppför dig. - Okej, här är den.
Jag undrar om jag får ta på den här?
- Fan. Den trillade ner. - Jag tror vi är klara.
Fan!
- Nagelpolering. - Vi har några bra grejer här.
- Jaså? - Ser riktigt bra ut hittills.
Ta den.
- Du är blind. - Tack, professorn.
Du använder en Brailleskrivare.
Nej, du... Du är normalt blind.
Nej, han är inte normal. Han föddes blind.
Det gör honom till en slags superhjälte i en värld som den här.
- Bäst att du aktar dig. - Du av alla människor...
En blindfödd borde förstå empati...
...och mänsklig anständighet. - Håll käften.
Han är blind. Punkt slut. Det gör honom varken god eller ond.
Det gör honom bara blind. Och nu, är han blind med ett syfte.
Eftersom han tar hand om sjuka och hungriga på sin egen avdelning.
- Hur står du ut med dig själv?
Är det allt vi får? Två lådor?
- Ja, det är allt. - Men de andra fick tre lådor.
- Hur överlever vi med bara två lådor? - Det är allt. Inget mer.
- Det är omoraliskt! En blind man... - Håll käften!
- Det är omoraliskt! - Håll käften!
Håll käften. Ge fan i att predika, okej?
Ta din mat och försvinn.
Och säg "tack" för vad du fick. Uppfattat?
- Jag fattar. - Okej. Säg "tack. nu"
Tack.
Ut!
- Låt dem inte komma åt dig. - Nej, det är bra! Han ville ha mer.
- Hur många är vi på avdelning ett nu? - 35.
Vi har bara 24 måltider, så alla måste dela med sig.
- Jag är ledsen. Det här är vad vi fick. - Sluta knuffas! Lugna er!
Hitta en partner.
Två personer på en måltid.
Knuffas inte bara. Stå kvar i kön. Sluta knuffas!
Vill du äta lite? Du måste äta nåt.
Sluta!
Doktorn?
- Är du där? - Ja, jag är här.
Här.
- Jag tog med lite mat till dig. - Nej.
- Det här stället är en toalett! - Det är inte ditt fel.
- Du gjorde allt du kunde. - Nej, det gjorde jag inte.
Den jäveln hade pistolen mot min hals.
- Jag kunde tagit den... - Och sen då?
- Jag vet inte. - Hade blivit värre om du dödat honom.
Du hade med all säkerhet startat ett krig. Ett riktigt krig.
Du har rätt.
Ja, du har rätt. Jag ska låtsas att jag tänkte på det.
Det är inte lätt att veta att man dödat nån. Som jag gjorde.
Gud!
- Hallå? - Säg inget.
Det blir lättare för mig att förstå.
Jag är ledsen, det är mitt fel. Jag ville.
Nu är vi alla tysta.
Jag kan se.
Det visste jag.
- Jag trodde iallafall att jag visste. - Det är en hemlighet.
Så... det har gått en vecka eller nåt...
...och ni har inget kvar att erbjuda.
Vi har kommit på en ny plan på avdelning tre.
Ta hit era kvinnor.
Kvinnor...mot mat.
Ha en bra dag.
Vad är det som pågår? Vi har inte ätit på tre dagar!
Vi gav er all mat vi hade! Det är ni som ska ransonera det!
Distributionen är ert problem!
- Rövhål. - Glöm det! Vi gör inte det!
Inte jag. Jag går inte! Jag kommer inte att gå!
- Nej! - Skitsnack!
Ingen ber dig att gå.
Absolut inte männen från vår avdelningen. Du kan inte skylla på oss.
Hon har en poäng. Vi borde fråga om det finns frivilliga.
- "Frivilliga?" - Vad snackar du om?
Finns det några frivilliga, så bör ni säga till nu.
Undrar hur många frivilliga vi hade haft om han sagt skicka era män?
- Det är inte samma sak. - Jaså? Varför inte?
- För det finns inga bögar här. - Inga horor heller!
- Det är diskutabelt. - Jag gav mig till dig av medlidande-
-och nu är jag nån jävla hora?
Doktorn?
Ber du mig om en överläggning här? Självklart vill jag inte att min fru går.
Men, vad jag vill spelar ingen roll. Det är helt upp till henne.
Min "manliga stolthet", blir självklart skadat, men-
-vad spelar det för roll när vi alla svälter till döds.
Jag tycker att ni gör precis som ni vill, alltefter den moral ni har kvar.
Det finns ingen som går, glöm det!
Nån.
- Jag går. - Nej.
Jag följer med henne.
Jag också.
- Jag går också. - Jag också.
Ni gör som ni vill, men min fru går ingenstans.
Värdighet har inget pris.
Ingen vet hur många kvinnor här finns. Ni gör som ni vill, vi matar er båda.
Sen kan du prata med mig om värdighet.
- Nej, det är inte poängen. - Jag skiljer mig inte från de andra.
- Va? - Jag gör som de gör.
Du gör det jag säger att du ska göra!
- Sluta! - Ge mig inga order.
Det finns inget värre. Nej, det är avskyvärt.
Från och med nu får du inte äta.
Hur länge ska vi vänta innan de hämtar oss?
Ur vägen!
Godkväll. Hur många damer?
Åtta.
- Nio. - Nio? Bara nio?
Då får ni dubbel tjänstgöring ikväll.
Om nån av er har mens, vill vi inte ha er.
- Vi hämtar er nån annan gång. - Ingen har det.
Då kan ni snygga till er och komma dit på er ledighet. Vi väntar.
Och det blir mat om vi är lyckliga.
Under tiden har jag...
...tagit med lite bröd för att pigga upp er.
Jag tror jag har en till.
Varsågoda.
Vi går.
Ingen mening med att försöka springa. De har vakter.
Det hade åtminstone gått snabbare. Vi hade varit döda nu.
Ingen ska dö. Kom.
De kommer!
Hej. Välkomna! Flickor, var inte rädda.
Vi är här för att älska er. Vi kommer inte att skada er.
Bli inte för upphetsade nu, killar. Alla får sin egen tjej.
Vi delar. Det är så vi gör, inte sant?
Jag vill att ni radar upp er från het till kall, okej?
Den hetaste, kommer hit. Och den kallaste går bak i ledet.
Vad är det för fel på dig? Vad är det?
Hon är som en död fisk. Ta hand om henne. Ge henne lite liv.
Var har du varit hela mitt liv?
Känner jag dig?
Det är bra! Ja, jag tar henne!
Varför skakar du?
Lugn. Ni två följer med mig.
Är du blond?
Lite mot det mogna hållet, men det gillar jag.
Gillar du det här?
Det är min pistol.
- Gillar du det? - Nej, det gör jag inte.
Damen?
Det var en överraskning.
Du ska få mig att komma. Slutar du så biter jag av dig vårtorna.
Kom igen. Sug nu.
Nej!
Jag frågar inte.
- Kom igen! - Jag kan bita av den.
Försök! Jag skjuter skallen av dig! Dig och din vän.
Eller så sliter jag er i bitar. Sätt fart!
Så där ja!
Okej, vi snackar bara.
Det är bra, oroa dig inte. Du är så spänd. Sitt ner.
Försvinn härifrån!
Lite spänd... Får jag suga dina vårtor?
Bara lite grann. Så där ja.
Det var väl inte så illa. Det är bara en liten kittling.
Kom igen, döda fisken. Rör på dig! Kom igen!
Rör dig, nu!
Kan nån hämta maten.
Vad hände?
Mår du bra? Vill du höra en ny berättelse?
Kvinnor från avdelning två, ikväll är det den stora kvällen!
- Hur många damer? - Sju.
Sju? Är du säker? Räkna igen.
- Sju! - Okej, om du har sju...
Pojken med de magiska krafterna då?
- Den gillade du ju. Så, var slutade vi? - Den här pojken var inte vanlig.
- Nej. - Han kunde bli osynlig.
Han hade speciella krafter. Han blev osynlig när de inte tittade.
När de tittade, var han inte där...
Godkväll, damer.
Vill bara försäkra mig om att alla har återhämtat sig från det roliga vi hade.
Nej, allvar, jag ville bara kolla om nån kanske känner lite avundsjuka.
Jag vet att ikväll är det inte er kväll-
-men jag försäkrar er att våra hjärtan fortfarande är hos er.
Ni män borde vara väldigt stolta över era damer.
Väldigt stolta.
En av dem var som en död fisk, men de andra uppträdde som riktiga proffs.
Vi är bara åtta kvar nu.
- Vad hände, nån som dog? - Ja.
Inte så märkvärdigt. Hon var som en död fisk.
Jag ska avsluta berättelsen sen. Jag lovar att avsluta den sen.
Vem är det? Vart ska du gå?
Det är du, inte sant?
Vad hände?
Vad fan är det som pågår?
Jag vet att du är här!
- Du vet inte ens mitt namn! - Jag känner igen din röst!
- Säg ett ord till! Jag varnar dig! - Din döda vän sa samma sak!
- Låt dem inte sticka! - Låt dem inte sticka! Idioter!
- Stick! - Era jävla idioter, stoppa dem!
Kom tillbaka! Kom hit!
Nu räcker det! Ingen mer mat för er, damer!
För varje dag vi är utan mat, kommer en av era män att dö!
Vi samlar från och med nu!
Du missade!
Han är död!
Vad pågår? Var är du?
- Är du okej? - Hämta maten.
De sa att en man var dödad.
Jag dödade honom.
Nu blir det krig. De kommer kräva hämd.
Vi måste barrikadera våra dörrar. Vi använder sängarna som de gjorde.
Jag hämtar maten.
- Barrikadera den! - Har du dörren?
Vad gör det om vi skickar kvinnorna dit två gånger i månaden? Vi får ju mat!
Ställ den upp! Barrikadera den!
Vi tar reda på vem som dödade deras ledare och erbjuder dem nåt fredsoffer.
- Vi vet inte vad de kommer... - I utbyte mot mat!
De har ett lager! Vi är i krigstillstånd.
- Och vi startade det. - Ja, exakt.
Jag föreslår att vi tar reda på vem som dödade ledaren och offrar till...
Om de inte ger oss mat så tar vi det själva!
- Jag håller med! - Okej, jag tror han har rätt.
Om nån är villig att gå, tycker jag att ni sträcker upp handen.
Det var nog det dummaste jag nånsin föreslagit.
Vad sägs om: De som inte vill slåss, går härifrån, så vet ingen att ni var här?
Och de som är kvar, samlas runt mig och gör upp en plan.
Här.
Hur många av oss finns det?
- Ett. - Två.
- Tre. - Tolv.
- Jag kan se tolv. - Kan hon se?
Rör inte min säng!
- Vad gör du? - Vad?
- Jag hörde nåt! - Det är nån här!
- Vem är här? - Jag hörde nån!
Jag har en stol här. Om nån skulle kunna hjälpa till...
- Ta tag i personen framför er. - Gå i en tät grupp!
Rakt framåt.
Om vi går tillbaka... Vi kan inte gå tillbaka!
- Vad är det? - Rök.
Eld!
Knuffas inte!
Stanna där. Jag kommer och hämtar dig.
- Här är jag. Håll fast i honom. - De kommer att skjuta oss.
Vakter!
Ser ni vad som händer?
Vakter!
Vi är fria!
Det är tomt. Gå in.
- Vi är i en affär. - Håll ihop, så vi inte tappar bort fler.
Jag ska leta efter mat.
- Jag följer med dig. - Nej, jag klarar mig bättre själv.
Stanna här och se efter varandra. Det är nåt ni borde bli bättre på.
Gå ut! Stället är upptaget!
Det finns andra grupper därute. Lämna inte den här platsen.
Jag vet att du klarar det.
Men hur bär du tillbaka maten själv?
Finns det nåt där? Finns det rinnande vatten?
Jag ska leta efter flaskor.
- Jag antar att det finns elektricitet. - Nej.
Finns det några tecken på att folk fortfarande kan se?
Vad händer?
Jag saknar dig. Jag saknar dig så mycket.
Här finns ett snabbköp. Jag går in.
- Okej. - Trappsteg.
Jag stannar här. Jag vet min plats.
Håll dig borta från min plats!
- Jag kommer tillbaka! - Jag dödar dig! Håll dig borta!
Ge mig den, din tjuv! Lämna tillbaka den!
Jag hör dig i närheten av min plats!
Vad har du där?
Vad äter du?
Luktar som kött!
Nej! Sluta!
Släpp mig!
Det är jag!
Mår du bra?
Jag måste stanna.
Trappor.
- Du är säker. - Tack.
Jag måste tillbaka och hämta kläderna innan jag glömmer vart de var.
Jag försöker bara säga...
...folk skriker högt att Gud gömmer sig...
...att vi misslyckades och att Gud straffar oss.
Det är inte vad som händer. Det här är inte Guds sätt.
Det som händer oss påminner mig om det som hände St. Paul.
Paul brukade döda kristna, plåga dem...
...men Herren kom till honom och omvände honom.
Och inte bara omvände honom, han förblindade honom också.
Det är vad som händer med oss.
- Här! Här är jag! - Här!
- Jag har en jacka. - Tack.
Det är fruktansvärt.
- Vem skulle göra nåt sånt? - Nån som blev blind.
Sen galen. Eftersom han inte kunde se-
-skulle inte hans staty heller få se. - Det tror jag inte.
Jag vet inte om det är möjligt för en blind att måla så där.
- Jo, det kan de. - Troligen en präst som såg vad som hände-
-och fick en "troskris".
Nej, allvarligt, alla de där människorna fick mig att tänka på hur lyckliga vi är-
-som har en ledare med syn.
Jag tycker det är upp till dig att avgöra vad vi ska göra härnäst.
Tja...
Jag tycker att vi stannar här inatt och försöker få lite sömn.
Imorgon tänkte jag att vi kunde gå till vårt hus.
Det är i närheten, och det är stort. Så vi ryms allihopa.
Var är du, hunden? Fortfarande här?
Följ inte den där hunden. Han kommer leda dig till en brandpost.
För stolt för att vara ett seende hundöga.
27. 5/4. Svart hår. Bruna ögon.
- Jag vill inte veta hur du ser ut. - Men hur ska vi känna igen varandra?
Jag känner den delen inom dig som inte har nåt namn.
Och det är vilka vi är, inte sant?
När ni gick för att leta efter mat, pratade vi med en man-
-som ingick i en omkringflyttande grupp, som försökte hitta mat och skydd.
De sov på olika platser varje natt.
Jag frågade varför han inte sov hemma. Han visste inte vart det låg längre.
- Han hade tappade bort det. - De är välkomna om de hittar vägen.
Vi är framme. Det ser bra ut. Kom in.
Jag kan inte fatta det.
Det är spännande.
Försiktiga. Bara för att det var låst, betyder det inte att här är tomt.
Hallå!
Hallå! Nån här?
- Vi kanske ska ta av oss skorna? - En bra idé. Lämna dem vid dörren.
Vi vill inte stöka till här. Vi har ju nyss kommit.
Ni kan ta av er kläderna också, vi har massor av rena däruppe.
- Pratar du med mig? - Nej, med alla.
Våra kläder är minst lika smutsiga som skorna.
- Här? Alla tillsammans? - Kom igen! Hon är den enda som ser!
Det börjar bli mörkt, om det nu känns bättre.
Visst, om du insisterar.
Du har säkert sett värre syner än den här gamla kroppen.
Jag vill att ni känner er som hemma, eftersom det här är ert hem nu.
Tack ska ni ha. Vi är alla smickrade över att ni erbjuder ert hem.
- Det är vårt nöje. - Sparka ut oss när ni har fått nog.
Eller när bördan blir för stor.
Säg bara till, så vandrar jag iväg som en elefant.
- Du är ingen elefant. - Jag är ingen man heller.
- Du är rätt mycket man, älskling. - Jag...
Jag vet inte.
Jag har inte sett mig själv på så länge. Jag måste se löjlig ut.
- Nej. Smutsig och smal. - Men inte löjlig.
- Jag då? - Du är vacker.
Inte som du.
- Du har aldrig sett mig. - I mina drömmar är du vacker.
Varför finns du inte i mina drömmar, men ändå vet jag att du är vacker?
Det är därför blindhet är en gåva till de fula.
- Du menar väl inte allvar. - Nej, men jag var nog vackrare innan!
Vi var alla vackrare innan.
Nån som fryser?
- Det känns så bra! - Jag har jättetrevligt!
- Hallå? - Hej, det är jag.
- Jag tog med lite varmt vatten. - Tack.
- Jag låter det rinna, okej? - Visst.
- Känns det bra? - Ja.
Jag hoppas vi kan hitta pojkens föräldrar.
Vad hoppas du på?
Inget är löjligare än en gammal mans önskningar.
Berätta. Jag vill veta.
Du skulle inte förstå.
- Varför har du den tonen på rösten? - Vilken ton?
Den.
Det jag hoppas på, är att vi kan fortsätta leva tillsammans.
- Som vi är. Så här. - Blinda?
För mig har inget varit bättre.
- Jag vill att vi ska leva tillsammans. - Med mig eller med alla?
Tvinga mig inte att säga det.
Jag vill veta.
Är vi ensamma?
Nån som lyssnar?
Bra.
Bra. Jag vill leva med dig.
Jag minns nyår.
Det var kallt, men jag brydde mig inte.
På den här ändan av bordet har vi ärtor och morötter.
I mitten har vi oliver i en skål och några kex på en liten tallrik.
Och i den bortre ändan har vi ansjovis.
Ansjovis!
Har vi inte en speciell flaska med nåt bubblande till våra gäster?
Det finns inget så gott som vatten. Rent vatten.
Jag vill utbringa en skål. Till vår familj.
- Till vår mänskliga familj. - Och till hunden!
- Och till hunden!
- Skål! - Skål!
Mycket bättre än champagne.
Jag ser dig.
När jag rör dig så här, så ser jag ditt ansikte.
Så vackert.
Det är allt jag behöver komma ihåg.
- Fungerar den här? - Jag får se. Ta en till.
Ta en på mitt ansiktet.
Blind inspiration.
Det finns kaffe om nån vill ha.
- Jag kan ta lite, tack. - Jag också.
- Jag måste vakna. - Älskling?
Vi måste samlas och prata om vad som behöver göras.
Det finns inte så mycket mat kvar, och jag är orolig för säkerheten.
- Okej. - Jag häller upp åt dig.
Det är varmt.
Det är du.
Det är du! Herregud! Det är alla här.
- Vad? - Jag kan se dig!
- Vad säger du? - Jag kan se dig!
- Va? - Ja.
- Vad pratar du om? - Allt är så vackert!
Jag kan... Herregud!
- Menar du att du kan se? - Ja, jag ser dig. Min syn är tillbaka!
- Vad är det? - Kom hit. Jag kan se!
- Jag kan se! - Du ljuger.
- Va? - Är det sant?
- Kan du se? - Ja!
- Du skojar! Dina ögon! - Trevligt att träffas.
- Herregud! - Han kan se!
- Jag kan inte fatta det! - Han ser!
- Jag trodde han skojade! - Nej.
- Vad betyder det här? - Jag kan se allas ansikten!
Jag vet. Jag kan inte fatta det!
Jag kan se er. Jag älskar er! Ni är så vackra!
Samtidigt... dök samma tanke upp hos alla:
"Han var den första som blev blind. Kanske alla återfår synen i turordning."
Så firandet var inte helt osjälviskt.
De följande dagarna, veckorna skulle därför bli sömnlösa med en föraning.
De skulle få se igen.
Den här gången skulle de verkligen få se.
Men vem skulle vara så skygg att han håll fast i det här täcket av blindhet?
Vem skulle vara så dåraktig att han fruktade att intimiteten var förlorad?
Och om den här kvinnan... som nu är så konstigt tyst...
Som bar en sån fruktansvärd vikt...
...nu helt plötsligt är fri?
Redan nu kunde hon ana rösterna i stan, skrika:
"Jag kan se!"
"Jag blir blind", tänkte hon.
Svensk text: SSG - SweSUB Group © FRiEND och Taffi.
www.SweSUB.nu - Synliga texter -